Dunarit

Dunarit olivat ferditinalainen sotilas/aatelissääty, joka vaikutti merkittävästi nykymuotoisen Ferditinan syntyyn, kehitykseen ja nousuun suurvallaksi keskiajalla. Dunarien sääty syntyi Maktabun valtakunnan hajottua Dunarlaakson alueella hallinneista linnanherroista, ryöväreistä ja ylimystöstä, jolla oli varaa kustantaa omat sotavarusteensa ja palkata tuekseen miehiä. Dunarit myöhemmin solmivat liittoja keskenään ja valitsivat 600-luvulta lähtien keskuudestaan suuriruhtinaan, joka toimi kaikkien dunarien johtajana.

Dunarien sääty muodosti tehokkaan sotajoukon ja dunarit laajensivat valtaansa voimakkaasti 800-700-luvuilla Ferditinan alueella ja heistä tuli pelätty joukko, jota vastaan itse paavikin julisti sodan. Dunarisuuriruhtinas Hjalm kuitenkin teki rauhan paavin kanssa ja kääntyi takaisin katoliseen kristinuskoon 822. Dunarit jakoivat keskenään sotaretkiltään saamansa saaliin ja valloittamansa alueet keskenään, mikä synnytti Ferditinaan vuosisadoiksi dunarien hallitseman tilkkutäkkimaan. Dunarien ekspansio huipentui Maktabun valloitukseen 933 ja Fyodor II:n julistaudutta Kaikkien ferdien, dunarien ja maktabulaisten kuninkaaksi mikä loi Ferditinan kuningaskunnan ja lakkautti dunarhallitsijoiden väliset liitot.

Dunarit palvelivat Ferditinan armeijassa vielä vuosisatoja, mutta voimakas ja paljon maata hallinnut sotilassääty alkoi käydä lopulta paljon laajentuneelle valtakunnalle rasitteeksi. Dunarit asettuivat useita kertoja kuningasta vastaan, sillä useat heistä vastustivat perinnöllistä monarkiaa ja halusivat palata vanhaan dunarien johtajanvalintajärjestelmään. Tämä johti Ferditinan sisällissotiin, joita kutsutaan dunarisodiksi (1394-1448). Dunarisodat päättyivät lopulta Juhannuksen verilöylyyn, jossa arviolta 3000 dunaria sai surmansa ja tämä hajotti viimeistään dunarisukujen liitot ja valta-aseman. Ferditinan armeijassa dunarit korvattiin uudella sotilassäädyllä, hussaareilla.