Akvamariinisaaret

Angenstanian Akvamariinisaaret eli Akvamariinisaaret, virallisesti Akvamariinisaarten liittovaltio on Angenstanialle kuuluva saariryhmä noin 700 km Markiisaaren länsirannikosta länteen. Alueeseen kuuluu 286 saarta, joista 170 asuttuja. Saarten suurin saari on Aquvas ja väestöä saarilla on 450.000 asukasta. Angenstanian Akvamariinisaarilla on laaja itsehallinto, Angenstanian kanssa maalla on vain yhteinen ulkopolitiikka, vaikkakin alueella on oikeus irtautua Angenstanian ulkoministeriön lausunnoista.

Akvamariinisaaret muodostavat yhdessä Angenstanian kuningaskunnan kanssa valtion, joka tunnetaan viralliselta nimeltään Angenstanian ja Akvamariinisaarten kuningaskuntana.

Historia
Akvamariinisaarten alkuperäisestä asutuksesta ei ole tarkkaa tietoa. Mahdollinen kulttuuri on ollut keräilijä-metsästäjäkulttuuri ja saarten väkiluku ollut muutamia tuhansia ihmisiä. Todennäköisesti nämä ihmiset olisivat saapuneet Markiisisaarilta tai Alentiiniasta. Joka tapauksessa, saaren alkuperäisestä väestöstä ei ole varmuutta, sillä 1500-1600-luvun taitteessa tulleet ensimmäiset angenstanialaiset asukkaat toivat tauteja jotka tappoivat alkuperäisväestöä ja tuhosivat alkuperäiskulttuurin. Myöhemmin saarten alkuperäisväestön geenejä on etsitty saaren muista ei-angenstanialaisista väestöistä, mutta lähes kaikki muut etniset ryhmät saarella ovat peräisin angenstanialaisten saarille kuljettamista orjista. On myös täysin mahdollista, että saaret olivat angenstanialaisten saapuessa asumattomat.

1500-luvun lopussa angenstanialaiset perustivat saarille tukikohdan, josta käsin tutkittiin ja kartoitettiin Alentiinian aluetta. Tämä tärkeä tukikohta johti saarten vaurastumiseen ja 1600-luvulla saarelle nousi komeita linnoja, kun Sotaprinssein sääty muutti saarille ja sotaprinssit rakennuttivat niitä läänityksilleen.

Saaret alkoivat kuitenkin merien kartoituksen ja teknologian kehittyessä menettää merkitystään. 1600-luvun loppupuolella merirosvojoukot ryöstivät saaret useaan kertaan ja lopulta saaret taantuivat Sotaprinssein säädyn hallitsemaksi syrjäseuduksi.

Saaret säilyivät kehittymättöminä pitkään ja 1800-luvun puolivälissä saarilla asui vain 25.000 ihmistä. Kuitekin 1700-luvulla alkanut akvamariinivarojen laajamittaisempi hyödyntäminen alkoi todenteolla vaurastuttaa saaristoa 1800-luvun puolivälin jälkeen. Parhaimmillaan 1800-1900-lukujen taitteessa saarilta tuli 85% maailman akvamariinista. Kokonaisia kaupunkeja perustettiin asuttumaan akvamiirinikaivostoiminnan mukanaan tuomia siirtolaisia.

Maailmansotien välisenä aikana nousi ajatus saariston itsenäisyydestä, sillä paikalliset olisivat halunneet julistautua puolueettomiksi Angenstanian käymissä sodissa. Toisen maailmansodan aikana Yhdyssärkät miehitti saaret ilman taistelua.

Toisen maailmansodan jälkeen saarilla vallitsi laaja mielipide itsenäistymisestä, mutta akvamaarinin tuotannon romahtaminen 1950-luvun alussa tuhosi saariston talouden. Tämän vuoksi vuonna 1966 Akvamariinisaarten parlamentti äänesti merkittävän enemmistön tuella pysymisestä Angenstanian osana. Samana vuonna kuningas Frans Leopold I vahvisti saarten autonomian ja erioikeudet kuningaskunnan sisällä. Tämän johdosta saarilla alkoi 1970-luvulla voimakas kehitys matkailun ja pankki- ja finanssisektorin osalta, joka korvasi aiemman kaivostoiminnan talouden selkärankana.