Arriba

Arriba eli Arriban kuningaskunta on saman nimisellä särkällä sijaitseva valtio Suur-Arriban särkkärykelmässä. Maan aluevedet rajautuvat pohjoisessa Yhdistyneisiin särkkäkuningaskuntiin kuuluvaan Djibain sektoriin, länessä Shorelandiin, idässä Eldotaariin ja etelässä Angenstaniaan. Maan pinta-ala on 256.000 neliökilometriä ja väkiluku 167 miljoonaa. Maan pääkaupunki on vajaan kymmenen miljoonan asukkaan Porto Fernando.

Arriba oli vuosisatoja Angenstanian siirtomaiden kruununjalokivi, mutta maa itsenäistyi vuonna 1806 Angenstaniasta. Tänä päivänä Arriba on varsin vauras, erityisesti Etelä-Arribassa on suuria luonnonvaroja. Arriba hallitsi impeurumina sen lähinaapureita 1800-luvulla ja pysyi pitkään voimakkaana supervaltana Arriban särkkärykelmässä. Maata johti vuosina 1922-1945 Arriban Fasistipuolue ja sen diktaattori F.K Thrawn. Tällöin maa tunnettiin nimillä Nousevan auringon valtakunta tai Suur-Arriban valtakunta (Gobren-Arreben Riche)

Maantiede ja luonnontiede
Arriba on vanhempaa maaperää kuin muut särkät sen lähettyvillä, Keskikorkeus on noin 10 metriä merenpinnasta. Arriban korkein kohta on Mount Calabras joka on 1800 metriä korkea.

Arriba jakautuu karkeasti kolmeen kasvillisuusvyöhykkeeseen: etelärannikon rehevään ja viljavaan maaperään, jossa sijaitsee suurten jokien ravinteikkaita suistoalueita. Alueella sijaitsee pääosa Arriban metsistä. Ravinteikas maa-aines eli lössi kerääntyy suurten jokisuistojen alueelle rannikolle ja paikoin rannikkoseuduilta sisämaahan voi ylettyä jopa 10 kilometrin lössivyöhyke maankohoamisen vuoksi. Alueella sijaitsevat Arriban suurimmat kaupungit ja suurin osa väestöstä ja teollisuudesta. Alue vastaa kutakuinkin samaa aluetta kuin Viinirannikko eli ns. Rannikko-Arriba.

Etelärannikon ravinteikkaalta alueelta matkatessa noin 150-300 kilometriä sisämaahan maasto muuttuu Altaksi eli Arriban sisä- ja muiden kuin etelärannikon kasvillisuustyypiksi, joka on matalaa kuivaa preeriaa, jossa kasvaa pensaita satunnaisesti. Tällä alueella on paljon karjataloutta. Ilmasto on melko karu. Alta ei sijaitse pelkästään sisämaassa: myös muut Arriban rannikkoalueet etelärannikkoa lukuun ottamatta ovat pääasiassa altaa tai aavikkoa.

Kaikista syvimmällä sisämaassa Alta muuttuu Arriban sisäaavikoksi, jossa maasto koostuu pääasiassa hiekasta ja sorasta. Ilmasto on äärimmäisen karu. Alueella on kuitenkin huomattavat öljyvarannot. Alueella on myös Arriban ainoat vuoristot. Aavikot saattavat maan pohjoisosissa yltää jopa rannikolle saakka. Alueen asutus on erittäin harvaa. Alueella esiintyy hyvin suolaisia järviä.

Arriban hedelmällistä etelärannikkoa kutsutaan Viinirannikoksi. Nimitys on peräisin angenstanialaisilta, jotka huomasivat alueella viiniköynnösten kasvavan luonnonvaraisina. Angenstanian siirtomaa-aikana aluetta kutsuttiin Uudeksi-Angenstaniaksi. Nykyään Viinirannikosta käytetään myös epävirallista nimitystä Rannikko-Arriba.

Varhaishistoria
Arriban suotuisa ilmasto ja hyvä maaperä loivat Arribaan nykyihmisen asutusta jo 30000 vuotta sitten. Arriban saaren pinta-ala oli kuitenkin 30.000 vuotta sitten 25% nykyistä pienempi maankohoamisen vuoksi.

Arribaan syntyi sen hedelmällisiin jokilaaksoihin jo 7000 vuotta sitten pieniä korkeakulttuureita, kuten Costa Colonan alueen kulttuuri Etelä-Arribassa.

Särkkändiän kuningaskunta liitti Pohjois-Arriban itseensä ajanlaskun alun tienoilla. Itäisessä Arribassa hallitsi Malbon kuningaskunta, jonka kuitenkin pian kukisti kasvava Siandan kuningaskunta. Ennen Angenstanialaisten tuloa ihmiset sekä paikalliset valtiot kutsuivat Arribaa historiallisella nimellä Falsonia. Arriba jaettiin noin vuoden 1270 tienoilla Siandan Combo Falsoniaan ("Itä-Falsonia") ja Särkkändiän Truqo Falsoniaan ("Länsi-Falsonia"). Rajasopimus tehtiin Falsonian sodaksi kutsutun Siandan ja Särkkändiän välillä vallinneen konfliktin jälkeen.

Siirtomaavallan aika
Angenstanialaiset saapuivat alueelle 1492 ja perustivat Arriban ensimmäisen Angenstanialaisen kaupungin, Salsa Tedonan, jossa asui aluksi 20 ihmistä. Salsa Tedonan huono sijainti kuitenkin johti alueen hylkäämiseen 1495 ja uusi siirtokunta Isla de Condo perustettiin 1495 ja kasvoi 50 asukkaan siirtokunnaksi. 1501 Angenstanialaiset perustivat Cobodourin siirtokunnan. 1520 Angenstanialla oli alueella 6 siirtokuntaa, ja niiden alueet yhdistettiin uudeksi Arriban herttuakunnaksi, joka oli Angenstanian alainen herttuakunta ja sen herttua oli Angenstanian kuningas. Kyseessä oli ensimmäinen Arribassa tehty hallintouudistus.

1500-luvulla Angenstanialaiset keskittyivät Särkkien kartoittamiseen, eikä taloudellisia tai hallinnollisia toimenpiteitä juuri tehty. Arriban suurin kaupunki oli vuosisadan aikana Cobodour, joka vaihtoi 1589 nimensä Porto Fernandoksi.

1600-luvulla Angenstanialaiset saivat koko Arriban saaren haltuunsa. Tällöin Arriba sai aseman Angenstanian siirtomaana. Tärkeäksi kauppalaivojen välipysäksi Alentiniaan muodostunut Arriba nosti tärkeyttään ja vaurastui kaupan ansiosta. Tärkeää kauppaa olivat varsinkin siirtomaatavaroiden kauppa, joita hankittiin Arribaa ympäröineiltä saarilta. 1700-luvun lopulla Angenstanian muuttuessa tasavallaksi eivät Arribalaiset hyväksyneet vallanvaihdosta ja Arriba asettui kannattamaan kuningasta. Tämä rikkoi emämaan ja Arriban välit jolloin Angenstanian kansalliskokous vei arribalaisilta itsehallinnon ja maakuntaparlamentin, joka oli tarjonnut turvapaikkaa kuninkaalliselle perheelle. Tästä raivostuneena Arriban johtavat itsenäiyyspoliitikot kirjoittivat itsenäisyysjulituksen ja perustuslain Arriban kuningaskunnalle. Perustettiin kuninkaalliset turvajoukot, josta kehittyi Arriban armeija. Arriban vapaussotaa käytiin maalla ja merellä, vaatien noin 40.000 ihmisen hengen. Arriba alkoi lopulta häiritä koko Angien impeurumia kauppasodallaan ja samaan aikaan sotaa Ferditinaa vastaan käynyt tasavalta pelkäsi kahden sodan romuttavan sen. Lopulta tasavalta 1806 taipui ja muodostettiin Arriban kuningaskunta. Kuninkaaksi kruunattiin Fredrich I Suuri, Taarin kuningasperheen vanhin poika, mikä tarkoitti sitä että Taarin Halsein-suku tuli Arriban hallitsijasuvuksi.

Arriban nousu suurvallaksi
1850-luvulla suurin osa entisistä siirtomaista oli itsenäistynyt ja hallinnut omaa aluettaan muutaman vuosikymmenen ajan. Näistä kaksi nousi muiden yli: Yhdyssärkät ja Arriba kilpailivat sotilaallisesti ja taloudellisesti. Lopulta tämä siirtomaiden historiassa kutsuttu Kahden navan kausi johti Arro-Imperialistiseen aikakauteen, missä Yhdyssärkät ja Arriba alkoivat kerätä impeurumeitaan alistamalla muita entisiä siirtomaita.

Arriba alkoi kilpailla samaan aikaan teollisuudessa Yhdyssärkkäin kanssa. Arriba oli kuitenkin resursseiltaan köyhä toisin kuin Yhdyssärkät ja sen teollisuus joutui hankkimaan raaka-aineita ympäröivistä maista. Tämä teki arribalaisista tuotteista kilpailukyvyttömiä Yhdyssärkkäin vastaavien rinnalla. Tämä johti siihen, että aggressiivinen laajentuminen resurssirikkaiden naapurien kustannuksella sai kasvavaa kannatusta.

Arriba hyökkäsi lopulta 1870 Eldotaariin ja sitä ympäröiviin saariin. Arriban murskaava ylivoima tuhosi maiden puolustuskannan nopeasti. Yhdyssärkät lupautui Arriban miehittämien valtioiden avuksi, mutta lähes tuhannen kilometrin merimatka esti kunnollisen sodankäynnin kaukana Arriban lähistöllä. Sodan voiton jälkeen Arriba nousi entisten siirtomaiden johtavaksi supervallaksi sen liitettyä kaikki lähisaaret sekä Koillis-Seelannin itseensä. Arriban armeijaa pidettiin 1800-luvun loppupuolen kurinalaisimpana ja parhaimpana armeijana sen loistavan menestyksen ja teknologian ansiosta.

1900-luvun alussa Arriba ajautui ensimmäiseen maailmansotaan. Sodan takkuaminen Tiilasessa esti Angenstaniaa avustamasta liittolaistaan, mikä johti Arriban tappioon sodassa. Arriba menetti siirtomaa-impeuruminsa ja se määrättiin kauppasaartoon vuoteen 1935 aseiden osalta Yhdyssärkkäin, Ferditinan, (myöhemmin myös kansantasavallan), Eldotaarin, Särkkäkuningaskuntien ja Sundan osalta.

1920-luvulla Arriban talous meni sekaisin siirtomaista riippuvaisen teollisuuden takia ja sitä vastaan asetettujen pakkoteiden takia. Arribaan luotiin demokratia ulkovaltojen tuella ja kuningas jäi vain muodolliseksi hallitsijaksi. Lopulta valtatyhjiössä arribalainen äärioikesto nosti päätään ja Arriban vastaperustetun fasistipuolueen johtaja F.K Thrawn vaati impeurumin palauttamista ja uhkasi poistaa Arribalaisissa ensimmäisessä maailmansodassa vallinneen "velttouden". Vuonna 1922 Thrawn otti vallan omiin käsiinsä vallankaappauksessa ja Arriban tuolloinen kuningas Vilhelm Vähäisempi siirrettiin kotiarestiin Pohjois-Arribaan. Thrawnin johdolla maan talous nousi jaloilleen ja pikkuhiljaa alkoi valmistautua sotaan ostamalla aseita Angenstaniasta. Fasistipuolueesta tuli ainoa sallittu puolue Arribassa 1922 ja tällöin sen katsotaan vajonneen diktatuuriksi. F.K Thrawn alkoi julkisesti vaatia Arriban sotaan valmistautumista ja uuden, "oikeudenmukaisen", Suur-Arriban luomista. Fasistipuolueen radikaalein siipi haaveili jopa rajoista, jotka kattaisivat koko särkkäinalueen.

Toinen maailmansota
Arriba hyökkäsi toisessa maailmansodassa aluksi Eldotaariin. Arribaa ympäröineet heikot särkkävaltiot tuhottiin nopeasti: Arriba käytti uutta taktiikkaa, missä lentokoneet teki ilmahyökkäyksiä vihollisen satamiin tuhoten koko vihollisen sotalaivaston, minkä jälkeen Arriban oma laivasto nousi maihin saarelle. Arriban laivaston, maajoukkojen ja ilmavoimien saumaton yhteistyö murskasi sen vihollisten puolustuksen niin, että se hallitsi vuonna 1941 jo kaikkia sitä ympäröiviä saaria ja aloitti samana vuonna hyökkäyksen Koillis-Seelantiin, jonne Yhdyssärkät oli lähettänyt Angenstanialaisen tasavallan hyväksynnällä rauhanturvajoukkoja turvaamaan alueen koskemattomuus. Koillis-Seelanti valloitettiin vuoden loppuun mennessä ja tämän jälkeen Arriba alkoi valmistua Yhdyssärkkäin kukistamiseen. Markiisisaarella käyty särkkäalueiden historian suurin taistelu Markiisisaaren taistelu aiheutti merkittävää tuhoa Arriban sotakoneelle Yhdyssärkkäin torjuessa sen maihinnousun saarelle. Arriba ei kuitenkaan kukistunut: Arribalaisten raivokas vastarinta teki Yhdyssärkkäin sotimisesta hankalaa. Arriba lopulta menetti 1944 Eldotaarin minkä jälkeen sillä oli vielä kumminkin paljon alueita hallinnassaan. Raivokkaiden taisteluiden jälkeen Sundaan hyökättiin keväällä 1945 samaan aikaan kun Angenstania antautui. Kesällä 1945 Arriba ja sen viholliset kävivät taistelua Sundasta. Loppukesästä Yhdyssärkkäin liittouma mietti miten Arriba lopullisesti kukistettaisiin. Arriban jouduttua nurkkaan ajetuksi sen raivokas vastarinta sai uusia piirteitä, kuten itsemurhalentäjiä päin Yhdyssärkkäin sota-aluksia. Arriba hallitsi edelleen osaa Särkkändiästä ja Koillis-Seelantia. Lopulta Yhdyssärkkäin mielestä Arriban pääsaaren valtaus olisi maksanut niin monen sotilaan hengen, että maa päätti käyttää vastakehiteltyä ydinasetta maata vastaan. Niinpä elokuussa Yhdyssärkät pudotti 2 ydinasetta Arriban pääsaarelle. Arriba jatkoi noin kuukauden taistelua vielä menettäen loputkin alueensa minkä jälkeen antautui syyskuun 7.9.1945 liittolaisille F.K Thrawin teloituksen jälkeen hänen yrittäessään pakoa Koillis-Seelantiin. Antautumisen allekirjoitti vallan itselleen ottanut suuramiraali G.J Holman.

Arriba muutti nimensä 1942 virallisesti Suur-Arriban valtakunnaksi (Gobres-Arreben Riche), mutta luopui nimen käytöstä sodan jälkeen.

Sodan jälkeen
Arriban pääsaari ei juuri kärsinyt pommituksia ja ydinpommeja lukuunottamatta pahempaa vahinkoa. Arriban talous oli kuitenkin sekaisin, sen tehtaat oli pommittettu maan tasalle ja siirtomaiden resurssikuljetukset loppuivat. Arriban kuningassuku sai valtansa takaisin vaikkakin olivat enää vain muodollisia hallitsijoita. Yhdyssärkät ehdotti, ettei Arribaa kohdeltaisi huonosti sodan jälkeen uuden konfliktin estämiseksi. Näin Yhdyssärkät solmi kauppasopimuksia Arriban kanssa ja lähetti maalle taloudellista apua. Eldotaari, Sunda, Särkkändiä ja Panaka lopettivat kaupankäynnin Arriban kanssa sodan jälkeen seitsemäksi vuodeksi. Näistä maista Arriba sai raaka-aineita teollisuudelleen ja myytyä tuotteitaan sinne. Lopulta kauppasaartajille saarto alkoi käydä niin kalliiksi että ne hyväksyivät kaupat Arriban kanssa.

Toisen maailmansodan aikana ja ennen sitä Arriban öljyteollisuus oli kasvanut voimakkaasti: sodan jälkeen varsinkin Yhdyssärkät, Angenstania ja Ferditina tilasivat jatkuvasti maalta öljyä ja öljyn ansiosta maan talous pääsi jaloilleen. Pienen vaurastumisen jälkeen Arriba investoi perinteisiin vahvuuksiinsa: merikauppaan ja monipuoliseen teollisuuteensa. Arriban talous kasvoikin 1950-luvulla nopeasti Yhdyssärkkäin tasolle.

1960-luvulla särkkäkriisessä Arriba pysyi puolueettomana, kunnes pääministerin John Novellen kaudella maa asettui tukemaan 1970-luvun alussa sotilaallisesti ja taloudellisesti Shorelandin itsenäistymistaistelua. John Novellen hallitusta syytettiin aikanaan imperialismista ja halusta palauttaa Arriban siirtomaita. Arribassa esiintyi 1980-luvulle asti neo-fasistisia liikkeitä: muuanmuassa rotuerottelulait pysyivät maassa voimassa vuoteen 1991 asti. Ulkovallat tuomitsivat Arriban rotusorron, mutta koska maan uraani- ja öljytoimitukset olivat sekä Angenstanian että Yhdyssärkkäin taloudelle tärkeitä, eivät suurvallat puuttuneet ennen 1980-lukua kovinkaan hanakasti rotusortoon.

Arriba vähensi 1980-luvulla tukea Shorelandille, mutta samaan aikaan maa toimitti 90% aseista kummallekkin osapuolille. Arriban poliittikka asiassa oli hyvin tiukkalinjaista ja sitä syytettiin taloudellisesta hyötymisestä konfliktin takia, esimerkiksi Arribaa syytettiin konfliktin tahallisesta jatkamisesta jotta aseteollisuusyritykset saisivat tilauksia.

Arriba tunnusti Shorelandin itsenäisyyden jo 1972 ja ilmoitti lopulta 2016 lopettavansa Shorelandin itsenäistyttyä sotilaallisen tuen ja läsnäolon seuraavan viiden vuoden sisällä.

Arriban satamat käsittelevät arvion mukaan vuonna 2020 10 miljardia kiloa tavaraa ja 4 miljoonaa konttia.

Talous
Arriba on vauras teollisuusvaltio. Talouden perustana on ennen kaikkea sijainti maailman tärkeimmän meriväylän varrella. Arribassa sijaitsee maailman toisiksi suurin satama, Berjanger-Calarin satama. Arribassa jalostus on tärkeä elinkeino ja raaka-aineet teollisuudelle on pääasiassa toimitettu naapurimaista. Arriballa on suuret öljy- ja maakaasuvarat sekä uraania, mutta muuten sen maaperä on melko resurssiköyhää. Tärkein kauppakumppani on Eldotaari, joka toimittaa maan teollisuudelle 46% sen tarvitsemista raaka-aineista. Eldotaari syrjäytti pitkään Arriban raaka-ainemarkkinoita hallinneet Särkkäkuningaskunnat. Myös Seelanti, Shoreland ja Sunda ovat tärkeitä kauppakumppaneita. Vienti suuntautuu pääasiassa takaisin näihin maihin, ja ilmiötä kutsutaankin DROP-ilmiöksi.

Väestö
Arriban väkiluku särkkävaltioista 4. suurin 167 miljoonalla asukkaallaan. Arriban väkiluvun kasvu on hidastunut viime vuosina. Se oli vuoteen 1840 suurin särkkävaltio asukasluvultaan, ja nousi uudelleen suurimmaksi Särkkäin sodan aluevalloitusten myötä vuoteen 1919 asti.

Arriban väestökehitykselle kaksi suurta sotaa 1900-luvun alkupuolella olivat suuria katastrofeja. Toisen maailmansodan jälkeen Arriban väkiluku kasvoi jälleen voimakkaasti, mutta 1960-luvulla maan syntyvyys romahti ja 1990-luvulla maan väkiluku kääntyi jopa laskuun. Myöhemmin avoimempi maahanmuuttopolitiikka on aloittanut uuden, joskin hyvin hitaan väestönkasvun.

Politiikka
Arriba on perustuslaillinen monarkia, jossa kuninkaan valtaoikeudet ovat hyvin rajatut ja käytännön valta on kuninkaallisella edustajainhuoneella eli paikallisella kansanedustuslaitoksella. Nykyinen kuningas on Halsein-suvun Fredrich VII.

Hallitsevin puolue toisen maailmansodan jälkeen on ollut monarkistinen ja konservatisminen Arriban kansanpuolue. Toinen tärkeä liike on ollut Arriban työväenunioni (ALU)