Fernando Suuri

Fernando I, (maktabunkielinen nimi Fernandonus Rex) tunnettu lisänimellä Suuri oli Ferditinan keisari (1796-1809) ja myöhemmin Ferditinan-Badakuksen keisarikunnan keisari (1809-1811). Hän oli alun perin Ferditinan keisarillisen armeijan kenraali synnyinnimeltään Fernando Ivan von Pahlem. Toisen sipulisodan aikaan Ferditina koki sisäisen kriisin ja vain pari vuotta aikaisemmin vastaavanlaiset tapahtumat johtivat Angenstaniassa kuninkaan teloitukseen ja tasavallan perustamiseen. Sekasortoisessa tilassa olevan maan järjestyksen palauttamiseksi Fernando von Pahlem teki vallankaappauksen armeijan tuella "järjestyksen ylläpitämiseksi", syrjäytti vanhan keisarisuvun, teloitti kapinoitsijat ja kruunasi itsensä näyttävässä kruunajaisseremoniassa itsensä Ferditinan keisariksi. Kruunaisseremonia oli valtaisa: Hän ratsasti jopa satatuhatta miestä mukanaan Ordnamarkista Ferditinan keisarikunnan itäosista aina Maktabun kaupunkiin Tiilaseen lähes 2000 kilometrin matkan. Maktabussa hän kruunasi itsensä Ferditinan keisariksi seremoniallisesti paikalla, jossa aikanaan Maktabun keisarit kruunattiin. Kruunajaisia seurasi jopa 200 tuhatta ihmistä paikanpäällä ja juhlat kestivät peräti 14 päivää.

Fernando Suuren sodat
Valtakunta oli vielä uuden keisarinsa hurmiossa, mutta Fernando Suuri suunnitteli jo Ferditinan aseman kasvattamista. Ferditinan asema oli heikennyt sisäisten konfliktien myötä edeltävien kolmenkymmenen vuoden aikana. Angenstanian tasavallan kärsiessä sisäisistä kriiseistä ja levottomuuksista päätti Fernando Suuri keväällä 1804 hyökätä Angenstaniaan. Hän ei hyökännyt suoraa Kivierämaan kautta, koska uskoi että niinkin vaivallollisissa olosuhteissa angenstanialaiset kykenisivät torjumaan hyökkäykset. Länsi-Angenstanian kautta olisi voinut hyökätä, mutta angenstanialaisten puolustus oli alueella kohtalaisen varustautunutta ja alueen huoltaminen angenstanialaisille oli helppoa. Siksi hän valitsikin hyökätä Badakuksen kautta Itä-Angenstaniaan, koska uskoi angenstanialaisten puolustuksen olevan tällä valtakunnan alueella olevan heikoin, sekä se oli logistisesti angenstanialaisille haastava alue ja alueen maasto oli tasaista nurmikkoa, jota olisi helppo edetä suurarmeijan kanssa. Hän lisäksi uskoi, että nopea hyökkäys Keski-idän ylänköalueelle lamauttaisi totaalisesti Angenstanian puolustuksen ja saisi tasavallan taipumaan rauhaan.

Fernando Suuri menetti hävityn sodan jälkeen armeijan ja kansan tuen ja häntä vastaan yritettiin vallankaappausta. Tasavallan heiketessä Fernando Suuri aloitti uuden sodan Angenstaniaa vastaan saadakseen sodan jälkeen kansansuosionsa takaisin, mutta vähäiset resurssit eivät riittäneet suureen hyökkäykseen. Kriisissä ollut tasavalta sopi nopeasti rauhan Ferditinan kanssa luovuttaen Badakuksen tälle. Tämä ei kuitenkaan palauttanut Fernando Suuren kansansuosiota, mikä ajoi aateliston ja armeijan häntä vastaan. Tästä syntyi Ferditinan sisäinen kriisi, jota kutsutaan Ferditinan kruununperimyssodaksi, sillä Fernando Suuri ei suostunut edes sen jälkeen kun armeija kääntyi häntä vastaan luopumaan kruunustaan. Kannattajiensa kanssa hän vetäytyi Grannenmaalle, jossa oleskellessaan yritti saada Angenstaniassa valtaan palanneen kuninkaan hänen puolelleen vallankumousta vastaan. Fernando Suuri julisti vuonna 1811 olevansa Ferditinan-Badakuksen keisarikunnan keisari, huolimatta siitä, että Dunarsundissa vanhan keisarisuvun valta palautettiin. Lopulta vuoden 1811 lopulla hän julisti sodan kannattajineen Ferditinan-Badakuksen keisarikunnalle ja hänet kruunattiin perustamansa "Yhdistyneen Ferditinan keisarikunnan" keisariksi Grannenmaalle piilopaikassaan. Ferditina lähetti Grannenmaalle sotajoukon, joka murskasi Yhdistyneen Ferditinan keisarikunnan armeijan puolustuskannalle. Tämän jälkeen Fernando Suuri vaati Ferditinaa tunnustamaan keväällä 1812 Grannenmaan alueen itsenäiseksi Grannenmaan keisarikunnaksi. Fernando Suurella oli enää vain 400-500 miestä tukenaan, jotka antautuivat toukokuussa Ferditinalle. Fernando Suuri lähti pakomatkalle kohti Kuksia, mistä hänen oli tarkoitus loikata Angenstaniaan, mutta matkalla hänet vangittiin. Hänet lähetettiin Dunarsundiin tutkittavaksi, mutta kuoli matkalla keuhkokuumeseen kesällä 1812.

Fernando Suuren ruumista säilytetään Ferditinan keisarillisessa museossa palsamoituna.

Henkilökuva
Fernando Suuri oli sodankäynnin suhteen äärimmäisen lahjakas ja taitava sekä taktikkona että strategina. Monien aikalaisten kuvailujen mukaan sodankäynti oli hänelle intohimo: hän ei kuitenkaan halunnut tuhota tai tappaa, vaan pyrki käymään sotaa herrasmiesmäisesti. Hän muunmuassa kielsi täysin siviileihin kohdistuneen väkivallan miehittäessään Angenstaniaa. Hän myös määräsi, ettei vapaaehtoisesti antautuneita vihollisen sotilaita saanut surmata.

Fernando Suuri on edelleen maailman eniten taisteluita voittanut kenraali.

Fernando Suuri janosi henkilökohtaista mainetta ja kunniaa sotapäällikkönä. Siitä huolimatta hän oli aikalaistensa keskuudessa äärimmäisen suosittu, jonka vuoksi hänen alaisena antoivat hänelle liikanimen "Suuri" jo ennen sodan alkamista. Virallisesti hän alkoi itse käyttää liikanimeä vasta Kaltenweiherin valtauksen jälkeen.

Fernando uskoi, että Angenstanian tasavalta olisi heikko hallitus, joka taipuisi nopeasti rauhaan.