Edward Manuen

Edward Charles Hjalmar Manuen (14.9.1891, Gend, Angenstanian kuningaskunta - 12.4.1972, Angeburg, Angenstanian kuningaskunta) oli Angenstanialainen tasavaltaispuoluetta (RPA) edustanut poliitikko ja Angenstanian kuningaskunnan pääministeri toisen maailmansodan jälkeen vuosina 1946-1957. Manuen tuli tunnetuksi elinaikanaan Manuen doktriinin luomisesta, jossa painotti, että Angenstanian tulisi luopua tai ainakin lopettaa supervalta-aseman aktiivinen tavoittelu toisen maailmansodan jälkeen. Manuen doktriinin tavoitteiden täytäntöönpano kuitenkin tuhosi Manuen poliittisen uran vuoden 1957 vaaleissa, joissa oikeistopuolue Forum sai suurvoiton. Suuri tappio johti Manuen epäsuosioon ja hän vetäytyi politiikasta loppuelämäkseen. Myöhemmin Manuen maine on palautettu, mm. oikeistopuolue Forum pyysi vuonna 2002 Manuen kuoleman 30-vuotispäivänä anteeksi Manuen aikanaan samaa kohtelua, joskaan Manuen doktriinia se ei edelleenkään kannattanut.

Elämänkerta
Edward Charles Hjalmar Manuen syntyi keskiluokkaiseen perheeseen Angeburgin työläisvaltaisessa esikaupungissa Gendissä 14.9.1891. Manuen isä oli virkamies ja äiti ompelija tekstiilitehtaassa. Manuen perheellä oli varaa laittaa hänet opiskelemaan keskiluokkaiseen kouluun. Manuen kirjoitti ylioppilaaksi 1910. Manuen aktivoitui poliittisesti nuoruudessaan ensimmäisen maailmansodan kynnyksellä. Manuen oli aluksi sodan kannattajia ja lähti itsekin rintamamieheksi Tiilaseen, mutta nähtyään sodan kauhut hän kääntyi sodan vastustajaksi. Sodan vastustajana hänet vangittiin ja lähetettiin pakkotyöhön hiilikaivoksille Itä-Angenstaniaan. Siellä hän koki paikallisten työläisten kurjat olot ja alkoi kokea sympatiaa heitä kohtaan.

Sodan päätyttyä Angenstanian tappioon Manuen vapautettiin pakkotyöstä 1919. Manuen aktivoitui poliittisesti jälleen. Taitavana puhujana Manueta pyydettiin useisiin puolueisiin, mutta päätti lopulta liittyä lopulta sotaa vastustaneeseen, pitkään kiellettynä olleeseen tasavaltalaispuolueeseen. Manuen oli mukana organisoimassa kommunistien mielenosoituksia, lakkoja ja kansannousuja poliittisesti epävakaassa 1920-luvun Angenstaniassa. Manuen oli mukana yrittämässä 1921 Fernandian kansannousua ja menetti kansalaisluottamuksensa 2 vuodeksi. Tämän jälkeen hän päätti luopua voimakeinosta. Manuesta tuli tasavaltalaispuolueen varapuoluesihteeri 1928. Kun kansallissosialistit ajoivat vuosikymmenen vaihteessa tasavaltalaispuoluetta rajoittavia lakihankkeita käyttäen hyväksi kommunismin uhkaa, puhdisti Manuen puolueesta kaikki kommunistit ja radikaalit ulos. He perustivat oman Angenstanian kommunistisen puolueensa (CPA). Lopulta kansallissosialistien päästyä valtaan tasavaltalaispuolue kiellettiin. Manuen vastusti kansallissosialisteja, minkä vuoksi hänet ajettiin maanpakoon. Hän muutti Yhdyssärkkiin.

Sodan aikana hän organisoi tasavaltalaisten maanalaista toimintaa Yhdyssärkistä. Hän hankki tuona aikana myös hyvät suhteet yhdyssärkkäläisiin virkamiehiin, jotka ottivat Manuen suojelukseensa.

Sodan jälkeen demokratian palatessa Angenstaniaan tasavaltalaispuolue laillistettiin taas. Miehitetyssä Angenstaniassa pohdittiin kuumeisesti, kuka olisi ensimmäinen pääministeri vuoden 1946 vaalien jälkeen. Ehdokkaita oli kaksi: Forumin ehdokas Albert Spear ja tasavaltalaisten Manuen. Manuen oli Yhdyssärkkäin suosikki, eikä Ferditinan kansantasavalta halunnut tukea oikeistonehdokasta. Syy kansantasavallan Manuen boikotointiin oli se, että hän oli puhdistanut kommunistit ulos puolueesta 1930-luvun alussa. Manuen voitti vaalit niukasti.

Manuen pääministerikausi alkoi vaikeasti: maa oli raunioina ja 2 miljoonaa miestä oli kuollut tai haavoittunut ja liittolaisten miehitysjoukot partioivat edelleen osissa maata. Manuen hyväksyi kautensa alkaessa 1.2.1946 virallisesti Maktabun rauhan ja luovutti virallisesti Newvansteinin ja muutaman muun pienemmän alueen Ferditinan kansantasavallalle. Lisäksi Angenstania antoi Yhdyssärkkille oikeuden siirtomaidensa hallintaa vuoteen 1955 asti. Luovutettujen maa-alueiden ihmiset piti asuttaa uudelleen ja korvata heidän mahdollisesti menettämänsä omaisuus. Angenstanian tuli maksaa myös suuret sotakorvaukset.

Manuen oli paljolti pääministerikautensa alussa Yhdyssärkkäin ja Ferditinan ohjailtavissa. Kummatkin maat, lopulta myös Ferditina hyväksyi Manuen. Tämä ei kuitenkaan nostanut Manuen alhaista kansansuosiota.

Kansansuosio alkoi kuitenkin kasvaa, kun Manuen hyväksyi 1947 niin kutsutun "uusjaon", jossa tilattomat rintamamiehet saattoivat saada valtion mailta oman maatilkun. Hän aloitti myös Yhdyssärkkäin taloudellisella avustuksella Manuen-ohjelman, joka jatkui pitkälle Manuen kuolemankin jälkeen, tarkoituksenaan korjata Angenstanian kaupunkien kokemat vauriot ja tuottaa uusia asuntoja niitä tarvitseville. Manuen otti henk. kohtaiseksi tavoitteekseen Manuen doktriinin, jonka mukaan Angenstanian tulisi luopua tai ainakin lopettaa supervallan aseman aktiivinen tavoittelu. Manuen doktriini lisäsi Manuen suosiota entisestään ulkovaltojen silmissä. Sisäpolitiikassa Manuen vapautti kaikki entiset rintamamiehet asetuksellaan vastuista sotarikoksiin ja tuomitsi jyrkästi Genoksen aikakauden. Manuen isännöi sotasyyllisyysoikeudenkäyntejä 1948 ja monet ovat väittäneen hänen ajaneen entisten poliittisten vastustajiensa kovia rangaistuksia.

Manuen kautta jatkettiin poikkeusvaltuuksilla vuonna 1950 hänen suosionsa ollessa huipussaan vuoteen 1953 ja seuraavat vaalit siirrettiin vuoteen 1953. 1950-luvun alussa talouden kasvaessa ja hyvinvoinnin lisääntyessä sodan runtelemassa maassa Manuen suosio saavutti huippunsa. Hän voitti vuoden 1953 vaalit ja oli Yhdyssärkkäin että Ferditinan suosikkiehdokas. Hän mm. ajoi läpi kaudellaan uusia sosiaalietuuksia ja työaikalakeja.

Kuitenkin, vaalien jälkeen oikeistopuolue Forum alkoi kasvavassa määrin kerätä kannatusta niiltä angenstanialaisilta, joiden mielestä suurvalta-aseman polkeminen alkoi mennä liian pitkälle. Seelannin siirtomaista luopuminen oli monien angien mielestä nöyryyttävä luovutus, jonka seurauksena mm. perustettiin Angenstanian imperialistipuolue. Jo vuoden 1954 lopussa Manuen kannatus oli romahtanut ja lopulta vuonna 1955 hänen kannatuksensa pohja katosi, sillä enää vain 35% angenstanialaisista tuki Manuenta. Kommunistit että oikeisto kampanjoivat Manuenta vastaan. Manuen uran viimeinen niitti oli, kun hän jätti antamatta tukeaan Tiilasen tasavallalle sen käydessä poliittista selkkausta Ferditinan kanssa. Hänen uransa loppupuolella monen silmissä alkoi näyttää siltä, että maailman suurin valtio Angenstania jäisi Manuen aikana ikuisesti Ferditinan ja Yhdyssärkkäin pompottelemaksi ja hänen politiikkansa vain edesauttoi tätä.

Manuen pyrki vielä kolmannelle kaudelle 1957, mutta kärsi murskaavan tappion Forumia vastaan. Tasavaltalaispuolue kärsi historiansa pahimman tappion. Manuen masentui tappiosta ja vetäytyi loppuelämäkseen syrjään politiikasta. Uuden pääministerin Ian Craigin väitetään kommentoineen voittonsa jälkeen näin:

"Manuan kaudella entisestä sudesta tuli lammas ja saalistajasta saalis. Nyt se aika on ohi. Manuen lässytystä on kuunneltu jo yli kymmenen vuotta."