Grannenmaan sota

Grannenmaan sota käytiin 1838-1849 Ferditina-Badakuksen keisarikunnan ja utujen sekä trakojen johtaman alkuperäisväestöstä ja Angenstanian apujoukoista koostuneen liittouman välillä. Sodan pääsyynä oli Ferditina-Badakuksen keisarikunnan välinpitämättömyys alkuperäisväestön kanssa tehtyjen sopimusten noudatuksessa ja alkuperäisväestön omaksi katsomiensa maiden pakkolunastus ja asutus ferdiläisillä uudisasukkailla. Sodan alkuvaiheessa Ferditina-Badakuksen keisarikunta vaikutti ylivoimaiselta vastustajalta utujen ja trakojen johtaman alkuperäisväestön liittoumaa vastaan, mutta Grannjärven taistelun ja Angenstanian mukaan tulon jälkeen pystyi liittouma lyömään keisarikunnan muutamissa taisteluissa. Tämän jälkeen sodassa solmittiin aselepo osapuolien välillä useiksi vuosiksi, mutta sen loputtua lähes välittömästi Nanf Jifkin taistelussa keisarikunnan armeija löi liittouman joukot hajalle, minkä jälkeen Angenstania katsoi avustamisen hyödyttömäksi ja liittouman puolustuskyky romahti. Sota päättyi lopulta keisarikunnan voittoon ja Grannenmaan pakkoliittämiseen tiiviimmin keisarikunnan yhteyteen.

Sota rohkaisi myöhemmin vuosina 1917-1922 Ferditinan sisällissodan aikaan muitakin Ferditinan keisariaikana sorrettuja alkuperäiskansoja nousemaan kapinaan. Sodan tappio koettiin ennen sisällissotaan yhteisesti Ferditinan alkuperäisväestöjen keskuudessa katkerana nöyryytyksenä, mikä osa syynä ruokki sisällissodan puhkeamista 1917.