Kaanisodat

Kaanitsodat olivat sarja suuria sotia keskiajalla 1100-1300-luvuilla Suuren Kaanikunnan ja angenstanialaisten kuningaskuntien välillä. Sodat päättyivät lopulta Suuren Kaanikunnan voittoon mikä teki siitä keskiajan ylivoimaisen supervallan. Kaanisotien syitä oli useita: Kaanikunnan aggressiivinen laajentuminen 900-1000-luvuilla länteen päin, kummankin alueen voimakas väestönkasvu teknologian kehittyessä varhais-sydänkeskiajan vaihteessa, mikä pakotti angenstanialaiset etsimään uutta viljelysmaata ja asuinseutua idästä ja kaanit uutta laidunmaata lännestä. Kaanit valloittivat vuonna 1054 Westantinopolin kaupungin, joka oli angenstanialaisille tärkeä kaupunki taloudellisesti, poliittisesti kuin uskonnollisestikin. Lisäksi kaanisotien syttymiseen vaikutti orastava panangismi, joka kuitenkin sotien päätyttyä kuihtui noin vuosisadaksi.

Historia
Kaanisotien katsotaan saaneen alkunsa vuonna 1099, 12 vuotta Westantinopolin valtauksen jälkeen, kun paavi Fius IV kutsui angenstanialaiset kristityt sotaan "pakanoita" ja "saatanallisia kätyreitä" vastaan. Samassa puheessaan Fius IV kehotti angenstanialaisia kuningaskuntia rauhaan ja keskittämään voimansa yhteistä uhkaa vastaan.

Angenstanialaiset kuningaskunnat solmivat Pyhän Killan perustamisesta. Sen perustamisvaiheessa kuningaskunnat sitoutuivat lopettamaan keskinäisen kahakoinnin vuoteen 1120 asti ja julistivat sodan Suurelle kaanikunnalle. Kuningaskunnat sitoutuivat taistelemaan yhteistä vihollista vastaan saman lipun alla. Tämän katsotaan olleen myös panangismin syntyhetki.

Ensimmäisien vuosien menestyksen aikana angenstanialaiset valtasivat Westantinopolin takaisin ja etenivät syvälle itään. Valloituksia seurasi angenstanialaisten siirtolaisuus ylikansoitetusta keski-Angesntaniasta itäiseen Angenstaniaan kaaneilta vallatuille alueille, sillä keski-Angenstaniassa viljelymaata oli niukasti enää tarjolla ja se ei riittänyt kasvavan väestön tarpeisiin. Köyhät talonpojat muuttivatkin itään, jossa he saivat kuninkaiden asetuksella sotilaspalvelusta vastaan vallata vapaasti maata viljelykseen. Angenstanialaiset perustivat alueelle myös varustuksia ja linnoituksia turvaamaan asukkaita sekä lähetysasemia levittämään kirkon valtaa alueen alkuperäisasukkaiden keskuuteen.

Angenstanialaisten sotamenestys saavutti huippunsa 1200-luvun taitteessa. Suurkaani Ahmad Rasin suostui 1213 rauhaan angenstanialaisten kanssa, ehtoinaan vetäytyminen Westantinopolista sekä suurkaanin ja hänen valtakuntansa kääntyminen kristinuskoon. Muiden kaanien perustama salaliitto kuitenkin murhasi Ahmad Rasin ja asetti uudeksi suurkaaniksi Mahmud Rasin, joka ei suostunut rauhanehtoihin.

Taistelut
Kaanit käyttivät räjähtävää ja nopeaa taistelutaktiikkaa, ratsumiehiä aseinaan peitset ja jouset, mikä teki kaanijoukoista nopeita iskujoukkoja, jotka kykenivät tarvittaessa hyökkäämään kaukaa. Kaanit käyttivät myös sapeleita joilla heillä oli tapana lävistää vastaan tulevat vastustajat suoraan ratsailta. Ratsuväkeä seurasi kevyt peitsimiehistä ja keihäsmiehistä muodostunut armeija.

Angenstanialaiset suosivat sen sijaan taktiikkaa, jossa kevyet maajoukot hyökkäsivät edeltä ja raskaat yksiköt seurasivat niiden hyökkäystä. Taistelutapa vaati paljon uhreja varsinkin taistelun alkuvaiheessa, mutta yleensä panssarit pysäyttivät lopulta kaanien ratsuväen.